Fängelsedirektör Lacy stängde in djävulen i en bur.
För att få ett slut på fasorna.
Fläcken. Förbannelsen över vår stad. Det är vad Gud sa till mig.
Jag är bara på genomresa. Ni behöver visst springvikarier?
- Använder ni medicin? - Nej.
- Vad är det som händer? - Vi ska härifrån.
Håll dig nära mig. Inte ett knyst.
Joy?!
Pop fick inga egna barn, men tog hand om Chris och John...
- Allt du äger har du fått av mig. - Jag har förtjänat det!
- Eller har fanjunkaren glömt? - Ta inte upp det igen.
Berättade du för Nadia?
- Hon kom på det själv. - Nu pratar hon inte med mig heller.
Finns det nåt du inte fuckar upp?
ALAN PANGBORN
CASTLE ROCK-POLISEN SÖKER RYMLING
Hon är vaken.
- Mår ni bättre? - Ja, mycket bättre.
- Er kropp var blind, stämmer det? - Det verkar så.
Så till det av henne som är kvar: se det som en gåva.
Nu behöver jag nåt i gengäld.
Jag behöver ett av hennes minnen.
Er make höll en man inlåst i en hemlig bur i fängelsekällaren.
Det var ingen vanlig man. Jag tror att det var en ängel.
Vår ängel?
Nej, nej...
Jag behöver veta om det var han och var han befinner sig nu.
Jag vet bara att fängelsedirektören i detalj skildrade sina vedermödor -
- i brev som han skickade till sin vän sheriff Pangborn.
De här breven... Var är de?
Indrivaren har dem. Han som tar hand om kasserade saker.
- Pop Merrill? - Ja.
Var är Abdi?
Abdi... Abdi.
Nadia! Nadia!
Stanna!
Vänta! Vänta! Jag är inte en av dem, okej?
Jag såg er bil. Ni måste härifrån.
De kommer, de är nere på vägen. Och de dödar alla som är kvar här.
Hoppa in i bilen, nu.
Hoppa in. Åk, Pop!
- Fan! - Vad var det?
- Ner! - Håll er nere!
Fan!
Fort!
- Abdi! - Jag såg Pops bil och...
Kom!
- Varför försöker de döda oss? - Först överlever vi, sen pratar vi.
När Pangborn hackades ihjäl av frugan köpte jag hans hus och dödsbo.
- Förre sheriffen? - Ja.
- Han hade brev från Lacy... - Och nu är bägge döda.
Dale var lite av stans historiker.
Han gjorde en grej av att minnas eftersom alla andra försökte glömma.
Han sa att nybyggarna, de som dog den där kärva vintern -
- och försvann utan att efterlämna ens ett ben...
Dale visste vart de tog vägen. Ingenstans.
De försvann aldrig, sa han.
Jag förstod inte vad han menade.
Jag kunde inte förstå vad han menade.
Jag ville inte förstå. Och nu...
...nu förstår jag.
Generatorjäveln.
Varför hörde inte vi ljudet? Varför är inte vi hypnotiserade?
- Pop? - Jag vet inte. Ingen jävla aning.
- Det här är vansinne. - Vi vet inte hur många de är.
Det här är det säkraste stället, om vi håller det säkert. Så...
- ...vi behöver ett försvarsverk. - Det där är många bomber.
Jag räknade med att få besök av polisen eller nåt annat.
Ställ ut dem vid dörrar och fönster. De här kopplas ihop. Var försiktiga.
Hördu...
Fan. Kabeljävel.
Hur är det här ens möjligt?
Jag vet inte, Nadia.
Det här är inte vad jag ville ge dig.
Jag tog dig till en ond plats.
Det som händer här...
Dörr C.
Det är nån i källaren.
Dörr C. Dörr C.
Källaren.
Längst ner i hallen.
Upp med händerna!
Anne?
Det kryllar av dem där ute.
Ni kan inte har tagit er in utan att de släppte igenom er.
Det här är slöseri med tid. Skurkarna är där ute. De har Joy.
Grejen med skurkarna är att de ser ut som vi.
Jag visste nog att du var ute efter min dotter.
Varför frågar ni inte om hon är den hon utger sig för?
- Mr Merrill, Anne hjälpte oss... - Håll tyst. Du var i Marstens villa.
Ja, det sa jag ju!
- Hur tog du dig därifrån? - Jag dödade några stycken.
- Hur tog du dig hela vägen hit? - Jag dödade några till.
- Dr H, jag tycker inte om det här. - Evelyn, vi behöver vara säkra.
De har min dotter. Och jag tänker hämta henne.
Det är därför jag är här! Så ge mig ett vapen, så går jag.
Jag struntar i vilka de är och varför de beter sig så galet!
Vi kollar i arméns handbok.
Lugnt och försiktigt. Ta den tid du behöver.
Jag var på Mellow Tiger och plötsligt vred alla på huvudet -
- som om de hörde ett ljud. Men jag hörde inget.
Två personer. En man och en kvinna. De började skjuta folk.
Alla som inte följde statyn.
- Sen hittade vi varandra. - Vilka då?
- Evelyn och... - Ingalls. Sjuksköterskan.
- Hörde du ljudet? - Nej.
Min flicka... Joy. Hon hörde det.
Hon föll in i ledet.
- Så som jag sa... - Lugn.
Litar du inte på mig? Jag kanske inte litar på dig!
Det här är din familjs verk! Din förbaskade systersons verk!
Ja, jag dödade honom!
- Va? - Precis som du trodde.
Men jag dumpade kroppen på fel jäkla ställe.
Var då?
- På byggarbetsplatsen. - Nära Marstens ställe?
Det är det som finns under...
- Vad finns där? - Tunnlar!
Rita dem.
Först trodde jag att hjärnan strulade men det var på riktigt.
Tror du att hon är en av dem?
Jag tror att hon är manodepressiv, men nej, det tror jag inte.
Var är öronsmycket?
Jay, du behandlade mig så ofta att vi praktiskt taget är kollegor.
Du hade en diamant i örat för tre dagar sen.
I dag... syns inte ett spår av hålet på örsnibben.
Det har läkt perfekt.
Det jag inte förstår är varför de smugglade in dig hit.
Varför stormade de inte stället?
Den här medicinen, Haldol... Blir de sig själva igen?
Ja, men bara ett tag. Det fungerade på Chris.
Han blev sig själv igen efter varje injektion.
Till dess effekten avtog.
- Hur mycket har vi? - Så det räcker.
Om vi ger honom full dos får vi tillbaka vår Jamal.
Och sen?
Han kan förklara hur vi stoppar dem. Deras svagheter. Hur vi dödar dem.
De har kvar sina gamla minnen.
De är fångna i sin egen kropp.
Han är vaken.
Varför försökte du döda honom?
Jamal kommer att berätta. Han vet det du vet.
Låt honom göra det. Det är ändå över för er del.
I morgon kväll återvänder hon.
Han är ju en vän! Jag förstår inte hur han kan...
Det är inte hans fel. Det är inte... ens han.
Jag förstår ingenting.
I 400 år har hon varit på väg, och ni tror er kunna stoppa henne?
Jag tror att det finns en anledning till att din chef skickade dig hit.
Herregud...
Jag tror att ni behöver nåt. Nånting som bara jag har.
- Han är här. - Pop?
Pop Merrill, kom.
Pop, kom.
Vad sägs om en uppgörelse?
Vill du diskutera villkoren för er kapitulation?
Då är det här rätt tillfälle.
Herregud!
Åh Gud...
Vanföreställningar.
Det är vanligt för en man i din... höga ålder.
Vem du än är, så gissar jag att du är betydligt äldre än jag.
Du är smartare än jag trodde.
- Vi har mycket att prata om. - Det har vi sannerligen.
Vad ska jag kalla dig?
Mitt namn är Augustine.
Okej, Augustine... Jag har läst igenom lite gammal korrespondens.
Från Dale Lacy. Minns du honom?
Det är väl därför du är här? Du behöver veta vad han visste.
Vill du höra mitt erbjudande?
Ge mig fängelsechefens brev -
- så rör jag inte Nadia, Abdi och de andra där inne.
Eller så gör vi på ett annat sätt.
Har du bestämt dig för hur många du vill ska dö i kväll?
Det är inte vi som kommer att dö.
Jag har bomber vid varje dörr och fönsterruta.
Vi har 55 minuter på oss.
Vår enda utväg. Men vi behöver mer tid.
- Ska vi säga så? - Allvarligt?
Varför skulle du släppa dem -
- när du har dödat alla andra i Castle Rock?
Pop?
Pop Merrill, kom.
- Vi är helt jävla omringade. - Ja. Vi har en plan.
Vi måste ta oss ut innan de tar sig in.
- Och hur ska det gå till? - Tåget.
- Bostontåget. - 1,5 km långt och alltid i tid.
- Ska vi hoppa på ett tåg? - Nej, framför ett tåg.
Det är en lek vi lekte som barn.
- Fort, innan han ser oss! - Snabbare, han kommer.
- Kom, Nadia! - Spring!
- Mest för att komma bort från Ace. - Snacka om himmelsk ironi...
Det skär av stan i en halvtimme. Väl över kan de inte ta oss.
- Jag vet inte om jag klarar det. - Ingen ska lämnas kvar, visst?
- Generatorjävel... Nej, jag gör det. - Inte på egen hand.
Håll dig nära mig. Det är här nere.
Var är Anne?
Jag behöver veta var de håller min dotter i huset.
I vilket rum, etcetera. Och annat du kan hjälpa mig med.
Varför skulle jag avslöja det?
Det skulle du kanske inte...
...men jag har dödat många av dina likar i kväll.
Det kanske betyder nåt.
Ni är vana vid smärta...
...inte sant?
Annabelle. Hitta henne!
Det är även jag.
Det jag inte kan fatta är varför de låter dig leva.
De lever kanske i en värld där förnuftiga människor kan enas.
Jag önskar att det vore så. Jag är så förnuftig man kan vara.
Men...
...jag har varit en del i ert hus och ni slår mig inte som förnuftiga.
Skulle hon ha det bättre med dig?
Jag vet vad Jamal visste. Jag minns händelsen i korridoren.
Annie, vad gör du?
Även om du hittar henne nu, så blir hon aldrig sig själv igen.
En bra mamma hade inte låtit det här ske.
Du kommer att se in i hennes ögon utan att veta vem hon är.
Du dödade honom! Han skulle ju hjälpa oss!
Kan du aldrig tänka efter, Anne?!
Pop?
Jag trodde att dödandet skulle vara igång vid det här laget.
Tja, jag vet ju att du tycker om att förhandla...
...och tänkte försöka en sista gång.
Dina bomber kommer att sakta ner oss.
De saktar ner oss, men stoppar oss inte.
Jag föredrar en mjukare landning. Det gör nog du också.
Nej, jag förhandlar inte med levande döda.
Ironiskt, med tanke på att det kommer från en levande död.
Vet du vad som skiljer mig från dig?
Du är en liftare i andras kläder, men jag vet vem fan jag är.
Pop... Det vet du inte, inte alls.
Det är därför du alltid försöker byta till dig saker.
Du är påfallande tom på syfte, på en uppgift i livet.
Därför upphör också ditt liv här, i det här skrotupplaget.
I den här borgen belamrad med skit.
Alla dessa små bytestransaktioner...
...som har skapat ett gravrum fyllt av skräp.
Jag vet nämligen det han visste.
- Vem då? - Din systerson.
Då är du en idiot.
Jag minns vad han kände. Vet du vad han kände för dig?
Kärlek.
Tänk att under den där ytan...
...så älskade den arga pojken dig.
Dig.
Men... du slog honom... en hel del...
...när han var liten.
En hel del.
Han misskötte sig... en hel del.
På grund av heroinet, som sin far.
Och i mitt hem står man till svars. Han kände till reglerna.
Märkligt. Inga egna avkomlingar, men lyckas likväl sabba fyra barn.
Att börja med noll och i slutändan ha mindre än noll...
Det kräver sin affärsman.
Jag har försökt förstå vad som är så viktigt med breven.
Jag vet inte mycket om er sort, men tror mig ändå veta.
Du försöker ta reda på vem Lacy höll inlåst och var han är nu.
Det kommer du inte att svar på. Jag har bränt dina jävla brev.
Jag bryr mig inte om breven, Pop. Jag har ju dig.
Du har läst dem. Jag tar dig istället.
Du får bli en av oss, Pop. Då kommer du att berätta allt.
Pop?
Gå inte på det han säger.
Det där om att jag har förstört livet för alla fyra...
Pop, det är för sent för sånt.
Var ärlig.
- Ja. - Vad då ja?
Ja, du förstörde för oss. Vill du att jag ljuger för dig?
Jag gav er mat, skyddade er...
...lärde upp er...
Även när livet var skit försökte jag göra det bra för er.
Även när jag inte kände för det.
Och du ska veta att jag jävligt sällan kände för det.
- Och här är du nu... - Ja, här är jag.
Och här är det du alltid velat höra från min otacksamma mun:
Tack för att du befriade mig.
Se på mig. Jag är befriad.
- Passar de fortfarande? - Ja.
Han kommer snart.
Hans tålamod är inte oändligt.
Andas in.
När tåget väl är här kommer jag bara att bromsa er.
Det är bara några meter räls.
Om jag inte skulle klara mig vill jag få ett par saker ur mig.
Jag vill berätta... vad jag kände när jag såg dig ta examen...
- Allt du har åstadkommit... - Sluta.
- Nej, jag vill bara... - Jag vill inte höra det.
Det finns inget efter det här. Inte för oss.
Jag fattar att du kommer att vara evigt arg på mig...
Du kan inte rena samvetet nu! Det är det jag försöker säga.
Jag kommer inte att vara evigt arg.
Om jag överlever åker jag härifrån...
...för att aldrig mer ägna dig en tanke.
Allt bra?
Så bra det blir.
Pop, vi ger dig ett värdigt slut, innesluten i en av våra kroppar.
Där kan du föra din tynande tillvaro -
- med insikten att du ändå gjorde nåt gott i ditt tomma liv.
Jag vet inte. Folk uppskattar inte sånt numera.
Jag har satt på mig en väst proppad med C-4.
När den har detonerat blir det inte lätt att föra mig tillbaka.
Vi ger oss av tidigare än planerat. Ta den bakre trappan!
Abdi, håll dig nära mig. Sätt fart!
Ta det här vapnet.
Georgia?
- Hur många har ni bakom er? - Vi vet inte.
Abdi!
- Gå nu! - Kom, Pop! Pop!
- Vi behöver mer tid. - Pop!
Var är Pop?
Fortsätt!
- Tåget! Vi måste gå! - Vänta!
Evelyn!
Försiktig...
Var väldigt försiktig.
Hur många kroppar har du på lager?
Hoppar du bara in i en ny? Eller är det mer komplicerat?
Det går alltså inte att skrapa ihop lite rester till er magiska kista.
Med den här sprängs hela stället.
Du kommer visst inte att få ta del av denna nya sköna nya värld.
Pop... Reginald.
- Gör det inte. - Varför inte?
Du har ägnat senaste timmen åt att säga vilken skitstövel jag är.
Vad tänker du säga nu? Att mitt liv plötsligt är värt något?
Att jag är godhjärtad?
Nej. Du är inte godhjärtad.
Du är döende.
Anne! Skjut!
Och jag är odödlig.
Du har ingenting. Jag har evigheten.
Skulle du inte vara intresserad av ett byte?
Skulle du inte vilja ha det jag har?
- Nej, jag inte är intresserad. - Nej!
Du ska se.
Pop? Pop, kom!
Pop?
Pop, kom!
Pop, hör du mig? Pop?
Pop?
Pop? Pop?
Översättning: Joakim Troué www.sdimedia.com